LEJONKVINNAN
- Nämen, lilla barn. - Jag trillade visst.
Var glad att jag kom förbi. Du kunde ha fått ligga här länge.
- När ska du föda? - Om två tre veckor.
Så snart? Då ska du väl inte springa runt mitt i natten.
- Kören behöver fler altstämmor. - Och tenor. Jag har inte anmält mig.
Vi får se till att få hem dig. Sen ringer vi dr Levin.
Det behövs inte. Det går bra.
- Kan du gå själv? - Ja.
Kära barn.
Arctander! Arctander!
- Arctander, kom! - Arctander!
Hon trillade på fjället.
Bara doktorn kommer snart.
Ring och hör om centralen har fått tag på honom. Gå då. Gå nu!
Så, så.
- Jag är så förtjust i Jesus. - Prata inte.
Jag har tänkt på honom hela kvällen. Tror du att han hjälper mig?
- Han måste hjälpa mig. - Lugn nu.
Andas.
Är dr Levin på väg? Ring centralen igen och fråga när han kommer.
Ta det lugnt.
Skynda dig!
Det är mycket blod.
Bra, bra. Allt du kan.
Ruth. Kom igen nu, Ruth. Ja, det är bra.
- Jag har aldrig sett nåt liknande. - I sällsynta fall förekommer det.
Nu måste vi stoppa blödningen. Försiktigt.
Vi har förlorat henne.
Abraham, vi har förlorat henne. Abraham!
Så, så, så.
Jag är ledsen. Jag gjorde verkligen vad jag kunde. Jag är ledsen.
Men barnet lever.
Jag förstår att ni är upprörd, men...
Ja, det är lite för tidigt fött, men visar alla tecken på vitalitet.
Efter ett par dar tappar hon det.
Käre Gustav, jag försäkrar dig...
Är det nåt ni behöver?
Nåt att äta, öl, kanske?
Är det nån jag ska ringa? En vän, släkting?
Birgersons har sagt sig vara villiga att ha er dotter hos sig ett tag.
Så att hon får vård och mat.
Tills ni har... kommit såpass i ordning-
-att ni kan ta tag i det praktiska.
Du behöver inte göra honnör.
Ruth Johansen, ny musikpedagog.
Trevligt.
Var var du den natten du som gav mig liv? Vart tog du vägen?
Försvann du upp till norrskenet?
Upp till det obegripliga skimret som löper i villospår i himlen?
Gick du in i paradiset och hörde himlens harpor spela av fröjd?
Mötte du denne Jesus eller har du stannat hos mig?
Följde du mig den natten och ända sen dess? Var du där nånsin?
Eller var du bara en funktion av stationsmästarens sorg?
- Vad ska barnet heta? - Gustav.
Vad ska barnet heta?
Du vet inte?
Jag måste ha ett namn.
Vad sägs om Ruth efter mamman?
Eva då?
Det är ett bibliskt namn. Namnet på allas vår stammoder.
Har vetenskapen rätt så var vår stammoder inte olik det här barnet.
- Eva såg inte ut som en apekatt. - Ursäkta, vad menar prästen?
Det må man säga.
Nej, det är ju ett bra namn.
Eva, jag döper dig i Faderns, Sonens och den Helige Andes namn...
Det är nåt konstigt med det barnet.
Swammerdamm. Vad tycker ni?
- Tycker om vad? - Om allt det här.
- Han älskade verkligen sin hustru. - Men det är märkligt, inte sant?
Vad då?
Det är som drottningen av Saba. Program med vattenstämplat papper-
- och fanor och vakter. Det är lustigt.
- Det är hans sätt att visa sorgen på. - Ja, kanske det.
Stationsmästarens sorg. Tror du verkligen det?
Vi har alla vårt sätt.
Ska jag säga dig vad jag tror? Det här är ingen begravning.
Det är en avledningsmanöver. Det är vad det är.
Du är en sån fin flicka. En sån fin liten flicka.
Det är du. Ja, det är du.
God kväll.
Jag skulle hälsa från fru Birgerson. Er dotter ligger i en korg-
-hemma i vårt sovrum.
Gustav. Hon knyter an till barnet.
Fru Birgerson börjar bli gammal.
Dessvärre. Det är mycket ovanligt.
- Vi hoppas att det faller av. - Dr Levin har hittat en amma.
Flickan är bara 17 år gammal och i en ganska besvärlig situation.
Hennes barn dog bara tre år gammalt. Pappan är okänd.
Föräldrarna vill inte veta av henne. Frikyrkliga. Hon behöver tjänsten.
Det är så fint här.
Jag har aldrig haft eget rum förut.
Där hemma är vi så många. Det finns liksom inte plats till det.
- God dag. - Hej.
Ja, här är lilla Eva.
Ta väl hand om henne.
Vi ses snart.
Ja?
- Stationsmästaren, jag skulle... - Han är på linjeinspektion, tror jag.
- Ska jag hälsa från nån? - Nej då.
Nej, jag är kantor Swammerdamm.
Jag kommer tillbaka en annan dag.
- Swammerdamm? Du ser bestört ut. - Bestört?
- Du kom från stationsmästaren, va? - Jo...
Vad gjorde dig så bestört? Du brukar inte vara så lättskrämd.
Du anar inte vad jag har sett.
Jag knackade på hos stationsmästaren.
Men det var ett människobarn.
Då är det sant som folk säger.
- Hon hade inte ormögon? - Ormögon? Nej.
- Inte huggtänder? - Nej. Herregud.
- Tidende måste skriva om det. - Va? Nej, du får inte skriva nåt.
- God middag, kantor. - Jag ber dig som vän.
Efter noggrant övervägande kommer redaktionen-
- att lägga sordin på spekulationer som har uppstått på senare tid.
EN MÄRKLIG NATURTILLDRAGELSE
Skvaller och rykten är av ondo. Tidningen och andra seriösa organ-
- är motståndare till såna föga ärbara aktiviteter.
Emellertid förekommer det privata händelser av så speciell natur-
- att skvallret kräver ansvarsfull journalistisk uppmärksamhet.
Hon ser ut som ett djur.
Full av...
Det är förstått.
Nej.
Herr stationsmästare? Det är ju inte min sak att föreslå nåt sånt.
Jo, jag tänkte på Eva.
Det är fel att hon inte får frisk luft. Hon blir blek.
Hon äter och sover dåligt och gnäller väldigt mycket.
Så jag tänkte att om jag tar en spatsertur med henne-
- ner på Storgata eller upp till Fredheim...
Hon skrattade i dag.
Vill du inte hålla henne lite?
Gustav! Brev! Från det medicinska kollegiet.
Jag var tvungen att rapportera det. Annars hade jag fått problem. Läs.
Nu får vetenskapens röst uttala sig, så får vi se om nåt kan göras.
- Dr Strøm? Dr Levin. - Jag vill gärna få ner bagaget.
Fantastiskt. Otroligt.
Hon ler och gör samma ljud som andra barn. Såvitt jag vet.
Helt täckt. Ja...
- Har ni sett det förut? - Nej, aldrig. Det är enastående.
Jag har sett fall där det förekommer på enskilda ställen på kroppen.
Det är ingenting fel.
Alla har hårsäckar på kroppen.
Kort före sjunde månaden i fostrets utveckling avger alla hårsäckar-
- på hela kroppen och på en gång en stark hårväxt.
Precis som om organismen försöker se om den är okej.
Och så i sjunde månaden gör sig fostret kvitt det alltihop.
Men på er lilla flicka har håren bara fortsatt att växa.
Växa... växa.
Ja, exakt.
Ni kan inte göra nåt. Ni får inte börja raka henne.
Då växer håren ut igen och utvecklas till skäggstubb.
Vi måste hålla kontakten, Arctander. - Och... var det Levin?
Om ni sörjer för fortlöpande rapporter? Jag vill ha kameran.
De försvinner aldrig.
En sällsynthet. En raritet. Ja, tillåt mig ta ett fotografi.
Jag vet att jag inte liknar dig. Varken ögonen eller nåt annat.
När jag ser mig själv i spegeln ser jag nåt som inte liknar nåt.
Jag vet det.
Andra har ansikten. Det har inte jag.
Nej! Nej! Nej!
Det påminner mig om julgransfesten i Fredheim när jag var liten.
- Vad är en "julgransfest"? - Vet du inte det?
En fest för julgranar, kanske?
Julgransfesten var den största dagen på hela året. Större än julafton.
Det var i januari vi tog farväl av julgranen.
Den var tre gånger så stor som denna. Och den var så vackert klädd.
- Hade den kulor? - Guldkulor.
Äkta guld?
Jag hade på mig min finaste klänning. En röd med blå sammetsband.
Mamma hade satt på silverspännen på skorna så de glittrade som granen.
- Såg du ut som en prinsessa? - Jag gjorde nog det. Jag var så fin.
- Och sen? - Vi dansade runt granen.
Och efter det kom trollkarlen. Det såg alla mest fram emot.
Han trollade fram blommor ur tomma intet och fjädrar och...
Okej.
På natten drömmer jag om dig. Av och till, inte ofta.
Du är vackrare än på bilden. Och ögonen är så bruna.
Rösten är tyst och nära. Du ler och säger saker till mig.
Saker jag glömt när jag vaknar. Ändå älskar jag de drömmarna.
En gång drömde jag att du hade hår i ansiktet och inte jag.
Men när jag vaknade var allt som förut.
Jag skulle önska att det inte var så.
Hur länge ska Hannah vara hos sin familj?
Kan vi inte gå på julgransfesten?
Men Hannah sa att det var för alla.
Ja då. Det går bra.
God natt.
Hade ni gran innan jag föddes?
Tänkte hon på mig, tror du, när hon gjorde pyntet?
Tusen tack!
Tack!
Det här ska du få låna i kväll. Det hade jag när jag var liten.
Du ser ut som en prinsessa.
Se hur det glittrar, Eva.
Är det varmt?
Det var det jag trodde.
Hej.
Vad fin du är.
- Och du har fått nya kängor? - Far köpte silverspännena.
Vilken fin klänning du har fått. Nu ska du ha kaka.
Mina damer och herrar, pojkar och flickor!
Välkomna till en liten stund med magi, trolldom och mirakel.
Är ni beredda på att få se saker som ni hittills aldrig har sett?
Ja!
Låt oss se om vår osynliga höna...
...kan lägga ägg åt oss om jag säger "kluck kluck" i påsen.
Kluck kluck.
Ska vi se om vi kan få hönan att lägga fler ägg?
- Välj mig. - Ta mig.
- Kan du säga "kluck kluck" i påsen? - Kluck kluck.
Du då, lilla vän? Nej, jösses!
Det var... Det var verkligen en fin julbocksmask, lilla vän.
Det är ingen mask. Hon är sån.
Ja. Då är det väl självaste julbocken som vi har här.
- Kan julbocken prata? - Kluck kluck.
Duktig vovve!
Det är inte ett ägg! Det är en sten!
Så fungerar ensamhet.
Är du så ensam att du inte tror att du blir ensammare blir det värre.
Då kan du välja om du vill skrika...
...eller sitta tyst i ett rum och känna att du står ute och knackar.
Om du skriker så är det för att det inte finns ord som är ensamma nog.
Efteråt kan du plocka fram spelkorten eller göra nåt annat.
Och då verkar allt som förut.
Eller nästan som nytt.
Och det är över för den här gången.
Kan du rita mig, far?
Du är så duktig.
Snälla.
I morgon?
Kom!
- Nämen, hej. - Här är en som vill ge dig nåt.
Jaha. Oj! Den var fin. Tusen tack.
Varsågod. Varför kallar de dig "Gnisten"?
För att mitt hår liknar gnistor.
- Nu måste Gnisten jobba vidare, Eva. - Nej, nu blir det spännande. Kom.
Det är Karolius. Jag svarar att jag har besök av två unga söta damer.
Där kom det.
"Du skryter som vanligt. Det är säkert bara några gamla hönor."
Var inte det fräckt? Ska vi skriva tillbaka till honom? Kom här.
Vad ska vi svara då? Att han är en gammal räv?
Du måste skriva nåt.
Kan du bokstäverna? Titta här.
Prickarna kallar vi ditter.
Strecken kallar vi datter. Det är korta och långa stötar. Ditt, datt.
- Ditt och datt. Ditt och datt. - Ducka!
Ducka dig, Eva! Kom, göm dig!
Ja. Hej.
..."Stilla havet. Det förbinds med Norra ishavet vid Berings sund."
"Storleken beskrevs hundra år"...
Det har kommit ett brev till dig.
- Till mig? - Jag skulle tro det.
"Kära Eva. Du var så duktig att du säkert kan ha glädje av detta."
"Med högaktningsfull hälsning. Din vän Gnisten."
Titta.
Det är hela morsealfabetet.
Det står "Din vän, Gnisten."
Revolutionen var oundviklig. Det var bara en tidsfråga. Avbryt inte.
Ryska folket har levt som djur. De har svultit i hundratals år.
Tidtabellen? Gustav.
Ryska folket var en patriotisk myt. Men nu har det rest sig-
- och är en skräckinjagande realitet. Trotskij förutsåg det.
Trotskij är framtidens man. Sanna mina ord.
Jag vill bli telegrafist.
Det är många kvinnor som är telegrafister. För det sa Gnisten.
Ja. Varför inte, Gustav?
Det var bara trevligt.
Hon behöver träffa människor.
Hon kan inte sitta ensam så mycket! Det är inte sunt!
Men hon är ett barn.
Hon behöver träffa jämnåriga barn. Låt henne få börja i skolan.
Gustav, tar du min kam?
Ska du rita efteråt, far?
Vad ska du rita?
Var är Hannah?
När kommer hon tillbaka?
Vem ska ta hand om mig om inte Hannah gör det?
Jag kan hämta Hannah om jag inte har hår.
Där var den.
Eva!
Där inne... finns det en överraskning till dig.
Hej!
- Är den min? - Ja.
Den går till telegrafen där nere så att du och jag kan prata.
Ska vi prova med en gång? Sätt dig här, så springer jag ner.
Allt är bra, Eva. Gnisten.
Jag älskar Gnisten, för han är min vän.
Ibland smyger jag ner till honom för att lyssna på telegrammen.
Ibland sänder han dem till mig så jag kan följa med i händelserna.
Gnisten till Eva. Missa inte 14.30- tåget. De har med en äkta neger.
15.45 kommer det en karusell!
Vad är det med den här lilla stationen? Allt detta.
För att lindra ett eller flera samveten-
-så jag inte syns i expeditionen.
En sensation!
De kunde ha tagit inträde, både far, Gnisten och Hannah.
De kunde ha bildat aktiebolag och blivit rika. Folk hade köat.
Eva till Gnisten. Är det lagligt att dr Levin och far bestämmer-
-att jag aldrig ska få gå i skolan?
Jag kan inte gå emot Arctanders beslut, Hannah. Han är barnets far.
Hon behöver lära sig saker med andra barn.
- Skolstyrelsen... - Sköter jag. En läkares ord är lag.
Det måste vara skönt att ha det så.
Nej. Jag vet ju inte.
Jag bor på stationen och vet att det skickas skrivelser om lagen.
- Ja, till länsman och prästen. - Blanda dig inte för mycket i detta.
Nej, jag vet ju inte. Men när jag var barn och nån hölls hemma-
-så kom länsman.
Så jag undrar bara vad Arctander och doktorn hade gjort då.
Jag kommer från skolan.
Tror du de andra barnen har lärt sig mycket om mesopotamisk historia?
Kom.
Det här är Eva, vår nya elev.
Henne ska vi ta emot väl.
Då ska du få sitta här.
Ja. I dag ska vi lära oss bokstaven I.
Kan nån ett ord som börjar på I?
- Ja? - Is.
Alvin!
Det var en fin teckning, men det är inget I i katt.
Is. Nån annan?
- Ta hennes ränsel. - Råttfälla!
Ryck av henne håret!
Det gick bra.
Väldigt bra.
"Si vis amari ama."
Om du vill bli älskad, älska själv, säger ett gammalt talesätt.
Men det är en tröst för att få folk att uppföra sig. Det hjälper inte.
- Kjersti Borgli? - Ja.
Kristine Gulbrandsen?
Jag försöker tänka på primtalen. Fascinerande och märkliga vänner.
Delbara bara med 1 och sig själva och de kan inte användas till nåt.
Så det är hit du försvinner?
- Skulle jag inte ha kommit? - Nej.
Nej, nej. Det ska bli gott med en kaffetår nu.
- Jag dricker inte kaffe. - Jag har druckit kaffe hela livet.
- Far säger att det är osunt för barn. - Du är inget barn.
Det är bäst med mycket socker.
Gott?
Mycket.
- Brukar du bada här? - Det är för kallt.
Hoppa i! Det är inte kallt!
Du kunde gott ha sagt att du inte kan simma.
- Jag trodde att jag kunde nu. - Du är konstig.
Men på ett bra sätt.
Det förstår jag inte.
Jo, om diametern i en cirkel är 1 så är omkretsen 3,14.
- Alltid? - Alltid.
I Amerika försökte de stifta en lag som avrundade pi till 4.
Då hade inga broar stått kvar. Som tur var fanns där en professor.
Så len du är.
Jag tycker du är vacker. Kan jag få skolka med dig en annan gång också?
- Kan jag det? - Arvid. Ha det bra.
Ja.
Fröken Hadeland, kanske?
Ska vi åka?
De kanske kommer på ett botemedel till mig.
Riktigt trevlig resa. Sköt om dig.
- Trevlig resa, Eva. - Tack.
Trevlig resa.
Det är bara lite till resan.
Har du fått ett nytt fickur, far?
Så vackert det är.
Men Hannah skickade med oss mat.
God kväll.
Ja?
Ja. Arctander. Det stämmer. Den här vägen.
Menyn.
Tack.
Låt dem titta.
Skål.
Kanske anar jag nåt jag inte vet. Att långresor kan påverka folk så.
Så fort tåg eller båtar rör sig släpper deras liv taget om dem.
De blir uppfyllda av livet som det ska vara.
De blir den de skulle ha varit, den de kunde ha blivit. De är fria.
Och beställer en flaska vin till och en god glass till sin dotter.
De första timmarna när vi upplever rum 314.
Och sen när jag tar din arm och vi går ut i allt det här-
- med solens båge över Köpenhamn, denna världsstad i fickformat.
Vackert.
De timmarna känner jag mig som din prinsessa, far.
Sen kommer det andra timmar.
- Fröken Arctander, kan ni...? - Det rör sig bara om två nätter.
- Hur länge stannar ni i landet? - Ingen fara, far.
Finns det hopp om ett botemedel?
Fröken Arctander, se åt mitt håll. Tack. En liten bild.
Finns det chans till en intervju efter konferensen?
God afton, lilla fröken. Vi är väl delegater på samma kongress?
Andrej Bor, till er tjänst.
Men ni kan kalla mig Andreas.
Eva Arctander.
Nu när vi är bekanta-
- vill ni följa med mig så att vi kan få skvallra lite?
Ni är ju den här kongressens absoluta höjdpunkt.
Förlåt att jag skrämde er.
Jag är ofta vaken på natten, för jag har ont i huden.
Mitt gissel. Har ni mycket ont, fröken Höjdpunkt?
Nej, det gör inte ont.
Vad roligt för er. Ni har träffat professor Joachim?
Är han läkare?
Den var bra.
Nej, nej, han är direktör för ett kringresande sällskap.
Han har ett helt menageri med såna som vi.
Lilleputtmänniskor, siameser, feta damer och starka män.
En man med två huvuden och en ödlemänniska.
Det är jag.
Hans sällskap är mycket framgångsrikt och är berömt i hela Europa.
Ni tänker väl kanske att ni är ensam.
För att ingen annan är som ni.
I professor Joachims sällskap hade ni aldrig varit ensam.
För det finns alltid så många andra som har det precis som ni.
Ni skulle känna er helt normal och kommer att kunna finna lyckan.
För jag ska säga er... Skål.
Bland oss märkvärdiga finns många lyckliga äktenskap.
Ni är mycket, mycket ful.
Ni blir aldrig botad och får en vanlig man.
Inte en man som kan ge er det som ni drömmer om. Inte ute i deras värld.
Men i vår värld kommer ni att kunna uppleva lyckan.
Ni kan bli begärd och älskad och ni kan begära och älska tillbaka.
Ni kan inte kräva mer av livet än vad grundförutsättningarna bjuder på.
Det är en lärdom som kommer för sent till de flesta människor-
-men tidigt till oss.
Skål för det.
Du fryser ju, min skatt. Eller hur?
Nu ska du få dig en riktig god natts sömn. Inte sant?
Och så i morgon bitti ska du få en underbar frukost.
...bara könstvetydigheten-
- eller andra vanprydande eller sjukliga fysiska kännetecken-
-visar sig samtidigt.
...som ni senare får möjlighet att observera. Tack.
Titta åt mitt håll.
Nu mår du mycket bättre.
Nej, hon svimmade bara.
Det är nog den långa tågresan och ovana omgivningar.
- Men nu ska vi snart igång igen. - Jag är så trött.
Allt har gått efter programmet. Det kan vara därför hon är trött.
Men vad då? Det vore så tråkigt för kongressen om vi inte kan fortsätta.
Ingenting.
Hej! Hur har du haft det?
Hej, Eva.
Ja, då har ni till augusti.
Då måste jag rapportera det här. De vill ju ställa nån till svars här.
- Kristian Guttormsen? - Ja.
Arvid Hansen? Arvid Hansen?
Jag skolkar oftare och oftare nu.
Far suckar uppgivet och visar nya brev från fröken och överläraren.
Men han straffar mig inte längre.
I stället vädjar han till mitt bättre jag, nåt som är ännu värre.
För jag vill inte tro att jag kanske har ett bättre jag.
Jag älskar dig.
Du är utsliten, Gustav. Det är inget allvarligt, men du behöver vila.
Jag skriver en remiss till en kuranstalt med goda resultat.
- Eva kan också följa med. - På kur?
Vad pratade Knudzon om innan vi åkte? Han verkade så allvarlig.
Det var inte meningen att störa, men jag har inget att göra.
Då går jag hit och målar autogama blommor.
- Jag badar. - Det ser jag.
Det hör till god ton att den yngre presenterar sig för den äldre först.
- Eva Arctander. - Jag heter också Eva. Grjothornet.
- Jag tycker att du är vacker. - Det var snällt sagt.
- Hur gammal tror du att jag är? - 35.
Lilla vän... Det var verkligen snällt sagt.
- Men jag är 55. - Är du?
Det är inte bara herr Grjothornet som far på kur. Tycker du jag är fin?
Du är den finaste.
På hösten är det jag som far på kur.
Då far jag till anstalter där man verkar enligt vetenskapens nyheter.
För ögonblicket är det herr Grjothornet som betalar.
Före honom var det... konsul Lange...
...direktör Berner. Det är ingen dans på rosor att hålla sig vacker.
Just nu är det dr Lebedev-Kumach och hans vinbärssnigelkur.
Snigelkur?
Den bulgariske läkaren upptäckte att den anatoliska vinbärssnäckan-
- utsöndrar ett sekret som vitaliserar huden och underhuden.
Patienten kläs av och smörjs in med ett tunt, jämnt lager-
- av ett balsam av malda blad och bark.
Snigeln äter med hjälp av en tunga som sitter under sugfoten.
Tungans vassa små tänder tar bort döda hudceller och fläckar.
Efter en stund börjar de utsöndra sitt vitaliserande sekret.
Jag har så klart provat en rad andra behandlingar, som lammblodsbad.
Via de vanliga elektriska baden och joniseringskammare.
Jag har till och med badat i valsekret.
Det var inte roligt.
Tror du att jag nån gång kan få en vanlig man?
Men du har väl en pojkvän?
Han är vacker... som du.
Jag vill konversera när jag är med honom.
När jag sa att Norges första kvinnliga doktor for till Paris-
- för att möta Einstein och Marie Curie verkade han inte intresserad.
- Om jag bara var lika fin som du. - Självklart vill du vara det.
Man tror ju när man är ung, som jag också trodde, att skönheten är livet.
Den är alltings mål och mening, allt strävar mot, allt söker den.
Men vad är skönhet egentligen?
Det tog mig många år att genomskåda dess alltför tomma, flyktiga natur.
Nu börjar den långsamt försvinna. Även för mig, trots snigelkurer.
Du ska inte vara ledsen, utan uppmärksam.
Du har en helt annorlunda och mycket friare utgångspunkt.
Lova mig att du använder det till nåt förnuftigt.
Far har kallats hem i förtid.
Det är visst nåt allvarligt hemma på stationen. Vi ska åka strax.
- Det var härligt att lära känna dig. - Tack detsamma.
- Du ska resa långt. - Tror du?
Lilla vän... Trevlig resa.
Gnisten! Arvid har...
Far?
Hannah?
Var är Gnisten?
Hannah?
Att... Ska du lägga skulden på mig?
Men... jag har ju vetat-
- att det är du som har tagit pengar sen andra veckan jag började här.
Jag borde ju anmäla dig.
Hon vill inte bli telegrafist längre.
Hon vill studera matematik. Då måste hon till huvudstaden.
Hon är för begåvad för att sitta på telegrafistkontoret.
Far?
Åker du, gnist? Vänta!
Stoppa det! Låt honom inte åka!
Gnisten står på perrongen och väntar på tåget. Lägg inte skulden på honom!
Varför slutar han frivilligt?
Ja?
Men han mister tjänsten?
För dig och stationen.
Försöka vad då?
Filosofiskt? Det var en bra idé.
Vad ska vi prata om då?
Du kan inte göra det här!
Gnisten!
Jag läser.
Det kan hända.
En kristallgoniometer.
Det är svårt att förklara.
Man bestämmer inbördes vinkelförhållanden i en kristall.
Då kan man slå fast vilken kristallordning den tillhör.
Jaha?
...goniometer.
Gnisten -kommer du ihåg honom?
Vi skulle upp i molybdengruvan och leta efter fler. Det var planen.
På min födelsedag vill jag inte gå till graven som vi brukar.
Det är bortkastad tid.
Jag vill gå på en föreställning på Fredheim. Där är en slags varieté.
Mina damer och herrar!
Vi är stolta i dag att få presentera den mest spektakulära-
- den mest mångfaldiga bilden av människolivet.
Jag ger er tvillingflickorna från de irländska slätterna.
Två tankar i en kropp, dömda att leva tillsammans tills de dör.
Lilleputtladyn Nicoline Featherly!
Mina damer och herrar, den längste mannen i Europa!
Er egen Samson Grimson från Telemark!
Ni är de första som får veta att miss Featherly och mr Grimsen-
- har förlovat sig och ska gifta sig i Stockholm.
I Borneos djungler finns det fortfarande oupptäckta stammar.
Mänskligheten i alla dess former är otroligt varierande.
- Är det en apa? - En sån har vi själva!
Hur vågar ni? Hur vågar ni komma till mitt hem?
Aldrig. Inte under några omständigheter.
Var det ni såg i går värre än-
- den medicinska teatern i Köpenhamn?
- Osmakligt. Det var det. - Men folk blev roade, mr Arctander.
Det är det folk vill. Er dotter kan få se Berlin, London, Rom, Amerika.
Hon kan bli väldigt rik. Och ni kan också bli ekonomiskt oberoende.
Vad tror ni att hennes döda mor hade sagt? Eller folk här i trakten?
Svaret är nej. Var snäll och gå nu.
Kan ni åtminstone tänka på det? Vi åker inte förrän i eftermiddag.
Får jag välkomna dig till vår show?
Det är ett nöje. Kom och träffa de andra.
TACK
FÖRESTÄLLNING OM DEN MÄNSKLIGA MÅNGFALDEN
Kom närmare! Kom närmare!
De var redan begravda, men de väcktes till liv igen.
- När vänjer man sig vid det? - Man vänjer sig aldrig vid det.
Små rum, stora rum.
Rum som kommer och går. Städer som kommer och går.
Scener, tivolin, krogar.
Bara jag står stilla medan allt och alla andra rör sig och låter.
Jag inser nu hur nära och förtrolig människan är med tal och tankar.
De är verkligen våra fäder och mödrar. Våra enda sanna vänner.
Mina damer och herrar! Det är en ära att få presentera-
-fru professor Eva Arctander!
Hon ska berätta om sitt arbete med modulära former och Ramanujan.
Mina kära kollegor.
Det förde mig till denna vackra sal så full av fantastiska idéer.
En matematisk konstant, det viktigaste talet i historien:
Pi.
Har det nåt med min medfödda säregenhet att göra?
Den luxuösa päls som vissa kvinnor skulle betala dyrt för att bära.
Möjligt eller ej?
Ännu mer intressant är formlerna som jag ska presentera för er.
Tack så mycket. Tack.
- Ursäkta mig. -Eva Arctander? - Ursäkta mig.
Tack.
Ursäkta, kan jag hjälpa dig?
Eva!
Gud, så vacker du är.
Det är konstigt att vara här utan att han är här.
Ja, han var gammal och mätt på att leva.
Han var klar.
...och förlåt oss våra skulder såsom ock vi förlåta dem oss skyldiga äro.
Inled oss icke i frestelse, utan fräls oss ifrån ondo.
Ty riket är ditt, och makten och härligheten i evighet.
Amen.
- Inga av hans kläder? - Nej.
- Manschettknapparna och gulduret? - Nej tack, det är bra.
Men servisen som dina föräldrar fick på bröllopet...
- Ska jag packa och skicka den? - Nej tack. Jag klarar mig.
- Jag har det jag behöver. - Men då ordnar jag resten sen.
Och så tar vi oss ett glas sherry.
Jag tog med det från Paris. Det kom för bara några år sen.
Man tar det på naglarna så blir de röda.
Du kan ha det på bjudningar eller om du vill göra dig fin.
Blås på det, för annars kan det kladda fast i dina kläder.
Jag hoppas att du är glad för att du kom och tog farväl av honom.
Han var väldigt angelägen om att du skulle ha den här.
.:: RAPiDCOWS - www.hounddawgs.org ::.
Text: Thomas Jansson Scandinavian Text Service 2016
Ansvarig utgivare: Anders Melin